Torquay, indbegrebet af et engelsk badested.
Den er engelske rivieras hovedstad og Agatha Christies fødeby.
Byen i South Devon er måske mest kendt for den komedieserie-
- der er en af de mest populære i verden.
Det hele begyndte her 1971, ved Hotel Gleneagles-
-da Monty Python filmede i nærheden.
Blandt alle Torquays hoteller endte de her, og resten er historie.
Ejeren hed Donald Sinclair, en fhv. flådekaptajn.
En kolerisk lille mand, ikke 195 cm som Cleese. Faktisk tværtimod.
Han syntes ikke om hotelgæster. Godt job, hvis ikke for gæsterne.
Der er mange historier om Donald Sinclair.
Eric Idle, medlem i Monty Python-
- havde en taske i receptionen, med et tikkende vækkeur.
Sinclair mente, det varen bombe-
- og smed tasken ud over klipperne. Terry Gilliam, der er amerikaner...
Amerikanere spiser ikke som os. De skærer maden i småstykker-
- lægger kniven, tager gaflen i højre hånd-
- og tager maden op med den. Det passede ikke Sinclair.
Det var ikke britisk, så da Sinclair gik forbi tog han kniven og sagde:
"Undskyld, men sådan spiser vi ikke her."
For alle på nær én i Python var det for meget, så de flyttede.
Men John Cleese bestemte sig for at blive.
Den talentfulde komiker var begyndt at arbejde.
Det var ved at iagttage Sinclair-
- at han først fik ideen til Basil Fawlty.
Al god komedie bygger på hvad mennesker har gjort og sagt.
Man kan ikke bare finde på en meget morsom situation.
Man må få inspiration og tænke: "Han sagde det, han gjorde sådan."
Jeg tror ikke, det er sandt, men jeg vil huske på det.
Richard Saunders husker-
- da han engang ville bestille en drink hos mr. Sinclair.
Jeg gik hen til baren, som var temmelig lang-
- og han stod bag disken. Jeg sagde: "To gin og tonic, og en pint, tak."
Han rakte op efter gitteret knaldede det ned og sagde:
- "Baren er lukket." - "Men jeg er gæst her."
"Det er jeg ligeglad med."
Så sagde min kollega: "Kom hen på Queens Hotel."
Da vi så var på vej, siger Sinclair: "Og hvor tror du, du skal hen?"
"Jeg skal ned på Queens og have en drink. De ville jo ikke servere."
"Hvis du ikke er tilbage før kl 23, vil døren være låst."
Da jeg kom tilbage var døren låst, og jeg kunne ikke komme ind.
Jeg syntes, det var noget pjat, min kone og datter var jo derinde.
Jeg bankede på døren, og til sidst lukkede Sinclair vinduet op:
- "Jeg sagde, døren ville være låst." - Åbner De ikke op, slår jeg den ind."
Efter 3-4 minutter åbnede han døren-
- smækkede den i efter mig og sagde: "Sørg for, det ikke sker igen!"
Den slags hændelser fik mange gæster til at søge et andet hotel.
Ian Jones' forældre ejede et konkurrerende hotel.
Vores hotel lå nogle hundrede meter fra Gleneagles.
Der plejede at komme 'undslupne' fra Gleneagles hos os og bede om plads.
En dag ville min datter lege i poolen sa jeg købte en badebold i plastik.
En man blæser op.
Jeg kastede den i, og hun kastede den tilbage til mig.
Så kom Sinclair, tog bolden og sagde: "Ingen leg med bolde i poolen."
- "Det er kun en plastik..." - "De får den når De rejser."
Alt var besværligt. Gæsterne kom ned, og han sagde:
- "Hvad er der?" - "Vil De ringe efter en taxi?"
"Hvis det skal være, så..."
Når jeg fortæller om det tror folk ikke på mig.
Men jeg sværger på, det er sandt.
Jeg forstår udmærket, John Cleese tog derfra og tænkte:
"Det kan blive til en god serie."
Donald Sinclair var gift med en skotte, Betty.
Betty ville bevare freden. Sommetider kom det så vidt-
- at hun låste hun ham inde i beboelsen, nar hun skulle købe ind.
Betty Sinclair var en drabelig kvinde.
Hun støbte øjensynlig kuglerne og Donald fyrede dem af.
Hver torsdag tog mor og far med Donald og Betty til en pub på landet-
- og vi børn ventede ivrigt på, at de skulle komme tilbage-
- og fortælle om det sidste, der var sket på Gleneagles.
Det foregik normalt ved, at mor sad på bagsædet og Betty fortalte-
- alt det forfærdelige, Donald havde sagt til gæsterne i løbet af ugen.
Og far sad på forsædet og måtte høre-
- om alt det, Betty havde drevet ham til at sige.
Sinclair og Basil havde også til fælles-
- at de ikke kunne lide håndværkere. Fred Tribe, der kom hos Sinclair-
- husker Donalds reaktion da en af Freds kolleger-
- kom til at sætte ild til et træ på hotellets grund.
Han faldt på knæ og hamrede på jorden med hænderne og sagde:
"Elendige håndværkere! Hvad har I gjort ved mit træ?"
Han var helt ude af den. Så kom hans kone og spurgte:
"Donald, hvad laver du dog dernede?" Men han blev ved...
Donald Sinclair døde i 1981. Hans slægtninge bor her stadig-
- men vil ikke medvirke til interview. De mener, han er blevet sværtet til.
Han var måske nok excentrisk, men var han nu også så slem?
Denne familie har gode minder om mr. Sinclair.
Linda Baker valgte Gleneagles til sin bryllupsreception.
Vi havde hørt, han var ret streng mod alle-
- og vi håbede på, at han ikke ville være det'.
Og vi fik heller ikke nogle klager.
Kommandør Sinclair var af og til... brysk, det medgav han.
Og Betty var snakkesalig.
Så der er elementer af sandhed i forhold til parret-
-men det er meget overdrevet.
Bob French er enig. Han gav førhen mrs. Sinclair råd om indretning.
Der har eksisteret en Fawlty Towers myte.
Folk så gerne, at historierne var hændt i virkeligheden-
- men det meste er forfatternes egen fantasi.
Der var nok en del misundelse fordi hun havde et af-
- de smukkeste hoteller i Torquay. Gleneagles var meget dejligt.
Det var meget smukt udstyret.
Der var måske kun enkelte mangler... på serviceområdet.
Så meget for Basil og Sybil. Men hvor kom ideen fra til Manuel?
Der var klart nok flere kandidater.
Der må have været mange spanske drinks-spildende tjenere i Torquay-
- gennem årene, og mange der heller ikke beherskede engelsk.
Der var en udenlandsk tjener her.
Vi ved ikke, om Manuel er bygget over ham.
Han blev træt af jobbet hos Sinclair, sa han fik fat i en taxi og sagde:
"Til London. I en fart."
Guderne må vide, hvad det kostede til London...
Mark Robinson tror Manuel bygger på-
- hans gamle græske tjenerkollega, George.
Han kom med te, nar de bad om kaffe-
- eller hvis de bad om skummetmælk og vi ikke havde det, så hældte han-
- halvt sødmælk og halvt vand sammen.
Når der var konference på hotellet serverede han kaffe.
Nogen bad om mere og han sagde: "Giv skide penge, du få skide kaffe."
"Ingen skide penge, ingen skide kaffe."
Jeg tror John Cleese fik ideen der, for han plejede at drikke te hos os.
I Torquay er man aldrig langt fra et hotel.
Hvad synes hotelejerne så om forbindelsen til Fawlty Towers?
Det er lidt pinligt. Det er et ry, vi må leve med, noget ufortjent-
- siden starten af 1970'erne. Men mange hoteller her på egnen-
- drives væsentligt meget mere professionelt end Fawlty Towers.
De er måske flove, men jeg er vældig stolt.
Uanset hvad sa får Torquay særdeles god reklame-
- takket være en komedie der er blevet kult.
Jeg tror, alle er taknemlige. Kun enkelte, der savner humor-
-tager den slags omtale ilde op.
Vi får gæster fra hele verden.
"Er det her Fawlty Towers begyndte?" "Det ser ikke ud, som jeg troede."
Busser der kører forbi hotellet, 6-7 stykker hver morgen...
Og chaufførerne peger på hotellet. Det er et som et tempel.